![Karel Roden ve filmu / Tancuj Matyldo](/img/71809.jpg)
© Bontonfilm
České drama
Tancuj Matyldo vypráví příběh muže (
Karel Roden), jehož pracovní i osobní život zásadně naruší nenadálá potřeba postarat se o svou matku (
Regina Rázlová), u níž začnou čím dál intenzivněji propukat symptomy Alzheimerovy choroby. Film je společným dílem režiséra a scenáristy
Petra Slavíka (zkušeného televizního filmaře a dokumentaristy) a jeho ženy, scenáristky a producentky
Nataši Slavíkové, kteří v něm zúročili vlastní zkušenosti z doby, kdy se museli s toutéž nemocí popasovat ve vlastní rodině – postihla totiž před časem Natašinu maminku. Název snímku je inspirován písní
Waltzing Matilda, která pojednává o nutnosti nést své břemeno navzdory všem překážkám a životním pádům.
Karel Roden a Regina Rázlová stanuli společně před kamerou vůbec poprvé, vztah mezi spořádaným rozvedeným úředníkem Karlem a jeho spontánní živelnou matkou Matyldou, mezi nimiž došlo během let k jistému odcizení, však vystihli s naprostou přesvědčivostí. Matylda je bývalá operní diva a později barová zpěvačka, zvyklá žít přítomným okamžikem, nic moc dopředu nerozmýšlet a nebrat příliš ohledy na ostatní. Jako osamělá vdova v důchodu ale jednoho dne naletí na špek podvodníkům a přijde o svůj bratislavský byt, takže se přestěhuje i se svým psem k synovi do jeho opečovávaného pražského apartmánu. Karlovi náhlý vpád matky do jeho soukromí způsobuje komplikace, ohrožuje jeho vztah s mladší přítelkyní (
Zuzana Kanócz) a narušuje každodenní rutinu. Svou matku Karel u sebe doma nemůže vystát, což mu Matylda oplácí bezohledností, výčitkami a nepořádkem.
![Regina Rázlová ve filmu / Tancuj Matyldo](/img/71811.jpg)
© Bontonfilm
Film tak zprvu řeší téma „jak naložit s matkou, která se vám nakvartýrovala do bytu a nedaří se jí zbavit“, čímž možná některým připomene nedávnou komedií
Přišla v noci. Absurdní situaci ale záhy vystřídá tvrdý náraz do zdi reality, když Matylda propadne zapomnětlivosti a začne ztrácet prostorovou orientaci i jasnou mysl. Po čase již potřebuje nutnou péči, aby si neublížila a měla zajištěny základní potřeby. Ponechat Matyldu v rukách odborníků v pečovatelském domě se však ukáže být nevyhovujícím řešením. Karel tudíž za úplatu angažuje svého osmnáctiletého syna Pavla (
Antonio Šoposki), jenž se s ním beztak vídá jen kvůli penězům, aby se o babičku staral on. Pavel je však nespolehlivý floutek, který otcem i jeho životní filosofií založené na nutnosti dodržovat řád a pravidla opovrhuje a jehož chování je vesměs chaotické a značně nezodpovědné.
I přes značné množství dramatických situací a nemalé množství skepse je ale vyznění filmu v konečném důsledku pozitivní a motivační. Finální Karlovo rozhodnutí starat se o nemocnou matku v domácích podmínkách za každou cenu je akcentováno jako jediné správné řešení, které má ve finále přínosný dopad na všechny členy rodiny a na jejich vzájemné vztahy. Petr a Nataša Slavíkovi ostatně vycházeli při práci na scénáři z vlastních prožitků spojených s tím, že nutnost spolupráce při pečování o Natašinu maminku svépomocí s přispěním dvou synů utužila jejich pospolitost a rodinné vazby. Petr Slavík se navíc tomuto tématu věnoval již v televizním dokumentu z roku 2020
Život s Alzheimerem, v němž se zaměřil právě na osudy čtyř různých rodin, jež se rozhodly nespoléhat na ústavní péči a starat se o své nemocné blízké v domácím prostředí.
![Karel Roden ve filmu / Tancuj Matyldo](/img/71813.jpg)
© Bontonfilm
Vedlejším důsledkem je ale to, že odlišná řešení spojená právě s ústavní péčí nebo s výpomocí odborníků jsou ve filmu prezentována převážně v nelichotivém světle. Snímek odsuzuje nevybíravé praktiky některých pečovatelských domů a stejně tak i laxní přístup pracovnic sociálních služeb či úřednic rozhodujících o uznávání finančních příspěvků na péči o nemocného. Tvůrci tak sice skrze svůj film reflektují různé negativní zkušenosti se systémem a institucemi nakládajícími s pacienty trpícími Alzheimerovou chorobou, nicméně jejich sdělení, že jediný skutečně humánní a správný způsob, jak se starat o nemocného příbuzného, je doma v rodinném kruhu, vyznívá kvůli tomu jednostranně a zaujatě. To, že do filmu otiskují vlastní pohled na věc, je proto velkým přínosem spíše díky řadě jiných aspektů.
Tou hlavní předností je, že veškeré dění spojené s onemocněním Alzheimerovou chorobou ve filmu vyznívá mimořádně realisticky. Od tvůrců je až odvážné, že byli ochotni znovu prožívat a rekonstruovat mnohé situace, které zažívali ve skutečném životě s vlastní maminkou/tchyní. V některých tragikomických okamžicích, třeba když Matylda uvaří jahodové knedlíky, avšak na jahodovou náplň zapomene, se přirozeně snoubí úsměvnost daného momentu s mrazením v zádech z očekávání čehosi zlého. Regina Rázlová je fantastická a je i skvěle režijně vedená k bezduchým nepřítomným výrazům, hysterickým výlevům, pozvolnému rozpadání Matyldiny osobnosti i náhlým procitnutím a rozjasněním mysli během světlejších chvilek, když třeba v televizi pozná v nějaké zpěvačce bývalou kolegyni. Její výkon tvoří spolu s výkonem Karla Rodena nejlepší složku celého filmu.
![Regina Rázlová ve filmu / Tancuj Matyldo](/img/71812.jpg)
© Bontonfilm
Na věrohodnosti pak příběhu naopak ubírají některé modelové situace, s nimiž se ve scénáři pracuje kvůli zvýšení dramatického efektu. Karel kupříkladu ve filmu vykonává profesi exekutora, v níž není příliš prostoru pro kompromisní lidský přístup nebo výčitky svědomí. Je kvůli svému povolání nucen snášet odsuzující urážky a opovržení nejen od veřejnosti, ale i od vlastní rodiny. V rámci příběhu si pak projde dramatickým obloukem, jenž v něm probudí soucit s těmi, jimž osud znenadání nadělil do života nečekanou tragédii. Pavel je zas vykreslen jako mimořádně problematický syn, jemuž pro soustavnou nedbalost a lhostejnost nelze svěřit žádný zodpovědný úkol, i on však v průběhu děje dojde napravení. Některé tyto klíčové změny jsou ale ve scénáři realizovány příliš zkratkovitě. S některými motivy příběh pracuje důsledně a přirozeně (rodinný prsten), jiné zas nechává ke škodě věci vyznít do ztracena (zatoulaný pes nebo zjevně stupňované napětí mezi Pavlem a jeho arogantním dealerem marihuany, jemuž Pavel přebere holku).
Po řemeslné stránce ale filmu není co vytýkat, především zaujme jeho práce s barevným tónováním a také místy příjemně poetická kamera
Martina Štrby. Film občas upadá při práci s postavami do schematičnosti a jeho snaha mravokárně naznačovat, jaké životní hodnoty by měly být ty správné, je tu a tam pro svou manipulativnost mírně otravná. I tak ale převládá dojem civilnosti a emocionální opravdovosti přinejmenším v kontextu toho, že film Tancuj Matyldo zpracovává závažné téma zákeřné nemoci a snahy se s ní nějak vypořádat prostřednictvím autenticky prožitých situací, v nichž dokáže najít přes všechen smutek a těžkosti i odlehčené humornější chvilky.
[Recenze původně vyšla na filmovém blogu FilmSpot.cz.]
Originální trailer filmu Tancuj Matyldo