![Vojtěch Vodochodský ve filmu / Vlny](/img/73380.jpg)
© Dawson Films
Vlny jsou zároveň Mádlovým zdaleka nejambicióznějším, vypravěčsky nejkomplexnějším a také nejnákladnějším filmem, a to nejen vzhledem k tomu, že jde o dobový velkofilm s náročnou výpravou a početným hvězdným hereckým obsazením. Poradil si s nimi však vskutku úctyhodně, až se skoro zdá, jako kdyby teprve s Vlnami coby filmař finálně dospěl. Z jeho předchozích snímků Pojedeme k moři (2014) a Na střeše (2019) totiž doposud pokaždé trčela poměrně výrazná naivita a nevěrohodnost (ať už z hlediska vývoje příběhu, chování postav, způsobu vyprávění či stylistických voleb). U Vln, k nimž si Jiří Mádl opět kromě režírování též sám napsal scénář, tento pocit již téměř vymizel. Tentokrát už si nepotřeboval nic jen tak zkoušet a všechny své schopnosti naplno využil v masivním projektu, nad jehož přípravami doprovázenými podrobným studiem historických pramenů strávil dlouhé roky a který je pro něj navíc srdeční záležitostí.
![Stanislav Majer ve filmu / Vlny](/img/73382.jpg)
© Dawson Films
Záměrem bylo navíc představit univerzálně platný a dodnes velmi aktuální příběh o boji za svobodu slova a nezávislost médií ve formě, která by byla dostatečně atraktivní i pro mladší generace diváků a též plně srozumitelná pro publikum, které má o událostech spojených s počátky okupace jen matné povědomí – včetně třeba diváků zahraničních.
![Tatiana Pauhofová ve filmu / Vlny](/img/73381.jpg)
© Dawson Films
Tito zahraniční zpravodajové, kteří ale často působili i v Praze a věnovali se též domácímu dění, se snažili pod vedením charismatického Milana Weinera (Stanislav Majer) během Pražského jara brojit proti cenzuře, ověřovali si mnohdy překroucené informace přicházející ze státních zdrojů a nebáli se činit odvážně vyznívající pořady ani nekonformní rozhodnutí. Skupina novinářů a novinářek tvořená mimo jiné i Jiřím Dienstbierem (Vojtěch Kotek), Věrou Šťovíčkovou (Táňa Pauhofová), Lubošem Dobrovským (Martin Hofmann) nebo Janem Petránkem (Petr Lněnička) je ve filmu vylíčena jako kolektiv plakátových hrdinů své doby, kteří jsou v jádru sice stále komunisty, ale zároveň jsou velmi liberální, světaznalí, holdují západní muzice a mezinárodní kuchyni a krom toho jednají vždy čestně a správně. Čímž si získávají divácké sympatie oproti agentům StB zpodobněným do černých siluet výhružně číhajících v tmavých koutech a dalším vedlejším postavám, které má film naopak v zájmu vylíčit v záporných konotacích.
![Fotografie z filmu / Vlny](/img/73383.jpg)
© Dawson Films
Děj je jinak následně rozstřelen do několika směrů. Tomáš se jednak musí postarat o bezpečí svého bratra, který se nebezpečně angažuje v tisknutí ilegálních letáků, a ubránit se výhružným estébákům, zároveň si ale začíná romantický vztah s redaktorkou Věrou, jenž je klasickým schematickým vyprávěním o postupném roztání zdánlivě nedostupné ledové královny. Pak tu máte příběh hrdinného bojovníka za pravdu Milana Weinera, do nějž vstupuje zápletka s tajnou magnetofonovou nahrávkou, jenž skrývá pravdu o úvodní strahovské demonstraci a je potřeba ji uchránit před autoritami. A ke konci se k tomu všemu přidávají ještě sovětská vojska a nutnost zabránit přerušení vysílání, skoro jako další samostatná dějová linie.
![Stanislav Majer ve filmu / Vlny](/img/73384.jpg)
© Dawson Films
Pečlivě strukturované vyprávění splétá jednotlivé linky po dlouhou dobu téměř bezešvě a spíš až ke konci mírně zadrhává, když se lopotně snaží zakončit příliš mnoho načatých příběhových rovin a nezvládá se věnovat všemu a všem. Jisté rezervy lze cítit i v používání až příliš doslovně vyznívajících (a ne vždy padnoucích) doprovodných písní a v začlenění několika kýčovitých klišé. Patosu či sentimentu se Vlny naštěstí vyhýbají, neunikly však pocitu scenáristického konstruktu, jenž je z pár scén trochu cítit. Co naopak funguje skvěle, jsou emoce a práce s napětím, kdy zejména finále je dramaticky vyšponované a strhující natolik, že to lze v kontextu české kinematografie považovat za velkou vzácnost. Výborná je dobová stylizace od kostýmů přes rekvizity až po práci s archivním materiálem.
Celkově lze snímek považovat za divácky velmi vděčný a nadstandardně vydařený film, jenž je předurčen k tomu, aby se stal populárním hitem. Je osvěžující vidět v rámci české mainstreamové tvorby komplexní dílo světové úrovně, které se inspirovalo v zahraniční thrillerové produkci, a dokonce s ní snese srovnání. Vlny se díky tomu vysvobodily z mantinelů tradičních dramat zasazených do významného období československé historie a mnohem více se řadí mezi žánrovou podívanou postavenou kromě postav i na funkčních špionážních zápletkách a perfektně zvládnuté dramatické akci. Příběh Československého rozhlasu v roce 1968 a jeho hlavních aktérů si poctivé a propracované zpracování zasloužil, takže je nesmírně potěšující, že Vlny jsou nejen nejlepším filmem Jiřího Mádla, ale že patří i k nejzdařilejším českým dobovým filmům posledních let obecně.
[Recenze původně vyšla na filmovém blogu FilmSpot.cz.]
Originální trailer filmu Vlny
![Stanislav Majer ve filmu / Vlny](/img/73384.jpg)
© Dawson Films
Celkově lze snímek považovat za divácky velmi vděčný a nadstandardně vydařený film, jenž je předurčen k tomu, aby se stal populárním hitem. Je osvěžující vidět v rámci české mainstreamové tvorby komplexní dílo světové úrovně, které se inspirovalo v zahraniční thrillerové produkci, a dokonce s ní snese srovnání. Vlny se díky tomu vysvobodily z mantinelů tradičních dramat zasazených do významného období československé historie a mnohem více se řadí mezi žánrovou podívanou postavenou kromě postav i na funkčních špionážních zápletkách a perfektně zvládnuté dramatické akci. Příběh Československého rozhlasu v roce 1968 a jeho hlavních aktérů si poctivé a propracované zpracování zasloužil, takže je nesmírně potěšující, že Vlny jsou nejen nejlepším filmem Jiřího Mádla, ale že patří i k nejzdařilejším českým dobovým filmům posledních let obecně.
[Recenze původně vyšla na filmovém blogu FilmSpot.cz.]